31. децембра 2014. такси је пролазио кроз Сан Франциско.
Возивши рутом од Кинеске четврти, према Мерину.
Такси је превозио једног путника... жену.
Њено право име је, Аделајн Боумен.
Тренутни псеудоним, Џенифер Ларсон.
Ово је прво... и задње поглавље њене приче.
БЕЗВРЕМЕНСКА АДЕЛАЈН
Жао ми је, морате бити тихи. Отац ми спава, радио је ноћну. Уђите унутра.
Синоћ заврших раздвајање боја у дигиталној штампи.
Скинуо сам неке слиџе с нета. Уклонио мане фотошопом и одштампао.
То је моја тајна... трагови прашине и дисколорације.
Нико неће приметити разлику ни за милион година.
Зашто 29? Да сам на вашем месту, смањио бих коју годину...
Свакако бисте прошли. -Баш си љубазан, Тони.
Добар посао. -Било је задовољство пословати с вама.
Ако затреба и вашим пријатељима...
Зашто ово радиш? -Шта? -Паметан си, фалсификовање је кривично дело.
250.000 $ казне, шест година у затвору. -Срање, ти си полицајац?
Не, ја сам најдаље од полиције што се може бити.
Не волим видети протраћен потенцијал Џефе. -Тони, зовем се Тони.
Аутограм на бејзбол лопти у соби,
потписан је Џефу. Немој бити неуредан. Мале ствари те могу одати.
Душо, кући сам.
Рисе? Здраво!
Дођи овде, момче! Обожаваћеш нову сеоску кућу.
Чист ваздух, оранице и хектари шуме, планински поток.
Осећаћеш се опет као штене.
Знаш да ти је пра прабака рођена само неколико градова одавде?
Као и моја! Не у исто време, наравно. Морам да идем на посао.
До градског архива. -Потрајаће, гужва у саобраћају. -Идите Хајдом.
Радови су на Хајду. -Крените овуда с Голфа на Буш, с Полка на Гров.
И онда ме оставите на углу пијаце. -Желите мој посао? -Никад се не зна.
'Јутро, Џени. -'Јутро. -'Јутро.
Ћао Кенете. -Мислили смо да нећеш доћи због новогодишњих припрема.
Још увек је среда. Забава не почиње до вечерас, у сваком случају.
Па, јеси ли за мало узбуђења у овом тренутку? -Наравно, шта је то?
Твоје омиљено, архивске вести. Коначно их дигитализујемо.
Треба нам мала помоћ око припрема за испоруку. -Волела бих.
ДРУГИ СВЕТСКИ РАТ 1945. СМРТ ЛЕЊИНА 1924.
ГОДИШЊИ ИЗВЕШТАЈ ЕДИСОНА РОЛА 1906.
ОБИЛАЗАК САН ФРАНЦИСКА КРОЗ МАРКЕТ УЛИЦУ, 1906.
ЗЕМЉОТРЕС ПОГОДИО САН ФРАНЦИСКО, НА ХИЉАДЕ МРТВИХ.
ПРВО НОВОРОЂЕНЧЕ У НОВОЈ ГОДИНИ
Аделајн Мари Боумен, рођена је у 12:01, 1. јануара 1908...
У дечјој болници, у Сан Франциску.
Јединица Феј и Милтона Боумена.
ПОЧИЊЕ ИЗГРАДЊА МОСТА ГОЛДЕН ГЕЈТ.
16. јуна 1929. тек што су се Аделајн Боумен и њена мајка,
зауставиле дивити пространству, где ће 3 год. касније градња бити готова
на Голден Гејт мосту. Млади инжењер, показује неуобичајену углађеност.
87 дана касније, Аделајн се удала за Кларенса Џејмса Прескота...
У старој Сент Мери катедрали, у Сан Франциску.
Три године касније, Аделајн је родила девојчицу.
Дали су јој име Флеминг, по Аделајниној баки од оца.
17. фебруара 1937...
Осам радника и два инжењера изгубило је живот када је део скеле
пао кроз сигурносне мреже током изградње моста Голден Гејта.
Међу покојнима је био Аделајнин супруг.
Десет месеци после супругове смрти...
Аделајн се вози на север до колибе на плажи својих родитеља.
Где ју је 5-годишња Флеминг чекала...
Онда се догодило нешто врло необично. Нешто, готово чаробно.
Снег је пао у округу Сонома, у Калифорнији!
Урањање у ледену воду довело је до хипоксије њеног тела.
И престанка дисања, успоривши јој откуцаје срца.
У року од два минута, телесна
температура Аделајн Боумен пала је на 30 степени.
Срце је престало да јој куца.
У 20:55, муња је погодила возило...
Испразнивши 500.000.000 волти струје. И производећи 60.000 ампера струје.
Последица је била трострука...
Прво, струјни напон покреће срце Аделајн Боумен.
Друго, тргнула се из хипоксичног стања,
узимајући дах по први пут након два минута.
Треће, на темељу Фон Лемановог принципа компресије електрона у ДНК,
који ће бити откривен 2035. године.
Аделајн Боумен ће од сада бити имуна на старење.
Неће више никада остарити ни један дан.
МИР
Како су године пролазиле, Аделајн Боумен је тврдила да
је њен непромењен изглед комбинација здраве исхране
вежбе, наследних гена и доброг изгледа.
Аделајн? -Меријем, здраво. -Боже! Нимало се ниси променила!
Баш си љубазна. -Флеминг? Одрасла си! -То кажем и мами, али не верује.
Жао ми је морамо кренути. -Изгледате као сестре! -Престани, уобразићу се.
Како је то могуће? -Нова крема за лице из Париза.
Од пчелињег воска. -Ћао, драго ми је што сам те видела!
Потребне су промене. После 7 дана у тихом предграђу.
Аделајн су зауставили, због мањег саобраћајног прекршаја.
Гђо, ту пише да сте рођени 1. јануара 1908...
Тако је. -Значи, имате 45 година?
Да. -Гђо, задржаћу ово. Свратите до станице да га узмете.
И понесите родни лист. -Радо, одговара ли сутра ујутру?
Наравно.
Убрзо се Аделајн преселила у Сан Франциско.
Запослила се у администрацији на Медицинском факултету.
Тамо је искористила сваку прилику за истраживање свог стања.
Након годину дана интензивног учења...
Аделајн се суочила с чињеницом...
Да за њено стање, нема научног објашњења.
Члан сте Комунистичке партије? Јесте били њихов члан?
Аделајн? -Жао ми је, погрешили сте.
Ми смо из ФБИ-а, гђице Боумен.
Поставили бисмо вам пар питања. -Зашто? Нисам ништа учинила!
Узорна сам Американка! Усуђујете се ми сметати
на радном месту? -Није могло друкчије, гђо.
Немамо евиденцију вашег боравка. Овуда.
Не брините, гђо Боумен. Само ћемо одрадити неколико тестова на вама.
Ако те контактирају, кажи, отишла је у Европу на одмор. И није се вратила.
Следећи пут кад се видимо, имаћу нови идентитет.
Увек ћу ти бити мајка. Представљаћеш ме као пријатељицу.
Немој, мама... -Мора овако бити. Држи...
Како би осигурала слободу и безбедност за себе и своју ћерку...
Аделајн се заклела да ће бити у покрету...
Мењати своје име, пребивалиште и изглед сваке деценије.
И никад неће рећи своју тајну ниједној живој души.
За 7 недеља, кад Џенифер Ларсон, нестаје заувек...
И Сузан Флејчер одлази боравити у сеоској кући у Ештону, Орегон...
Аделајн Боумен, осим једног тренутка слабости...
Којим је прекршила свој завет у последњих 60 година.
Ћао, Реган. -Аманда, нећеш ме испалити?
То је било прошле године. Зашто ми не верујеш?
Ладно ниси добила бољу понуду, не верујем.
Немогуће! Да те покупим у 20х? -То је други разлог због ког зовем.
Гранд Хотел са Ноб Хила шаље ауто по мене. -Види! -Била си тамо за Нову?
Само једном, пре сто година. -Мислим да је прилично отмено.
Спремам се за покрет. Видимо се ускоро, ћао Реган.
Јеси ли гладан? Ниси?
Ти желиш изаћи са мном вечерас, зар не? Жао ми је друже, девојачко вече.
Ејвери, ако не склониш руку... -Руке су ми на столу! -Адисон.
Хвала. -Срећна Нова Година! -Аманда, то си ти пљескала, зар не?
Како си погодила? -Имаш добре манире. -Ми смо последње две!
Узми чашу! -Шта пропустих? -Неко весело чаврљање.
Без обзира на године, у новогодишњој ноћи је
све могуће. -Шта предлажеш? -Као и увек, наћи праву љубав. А ти?
Проживети ову годину као да ми је последња.
Ко зна, све је могуће. У нашим год. Ма нек' иде живот. "Идемо лумповати."
Нежења на три сата скупља храброст! -Какав је? -Смеђа коса, плаве очи...
Кад сам с тобом, само омладинци прилазе. -Ево га. -Добро вече, даме.
Добро дошли у јазбину кугуарки! Немамо више од 28 година.
Љубазни сте! Како се зовете? -Дејл Девенпорт. -Он је сликар. -Стварно?
Изгладнели, поштен уметник, не прихвата паре од породице.
Извините, знамо ли се? -Не, али ваш Картијеов ручни сат, један од првих.
Претпостављам да сте га наследили од деде. -Прадеде. Како знате да сликам?
Руке су вам прекривене бојом. То је било једноставно.
Седите Пикасо! Частимо вас пићем. -Наравно.
Срећна Нова година. -Сретна Нова година. -Хвала.
6, 5, 4, 3, 2, 1... Срећна Нова година!
Хало? Хвала ти драга.
Не мораш певати... Немој, молим те. Имала сам пуно рођендана.
Где си? Ниси уопште излазила?
Не кривим те. Остаје договор за сутра?
Супер, добро, наспавај се. Волим те. Лаку ноћ.
Ко год он био, надам се да има добар изговор. Нисам вас хтео уплашим.
Традиција у Новој години налаже. Ако сте сами, требате пољубити странца?
Чули сте већ за то. -Само једном од младог Бинга Кросбија...
Сличног типа. Срећна Нова година.
Престара сам за ово. -Не! Немој ићи.
Зовем те сутра. Све ћеш ми испричати, волим те. -Довиђења драга!
То ће ме научити да не гурам прсте где им није место.
Нешто ми говори да нећете. -Знате, то је био рискантан потез.
Шта? -Нећете се представити пре одласка? -Изузетна смелост.
Ја сам Елис драго ми је упознати вас. -Попут острва? -Ниједан човек није.
Ја сам Џени. -Попут песме?
Где си Сем... "Тужан и уморан сам."
Сем је старио, али додај. "Џени ме је пољубила."
Ко је то написао? -Неки од романтичара, мислим...
Сада нисте сигурни! -Јесам, али ја... не желим да изгледам као свезналица!
Штета, обожавам свезналице.
Па... где идете? -На неко место с бољом храном, у мој стан.
А ви? -Назад на забаву. Желело сам се спустити лифтом с вама.
То је био рискантан потез. -Зашто?
Оставили сте пратиљу. Надам се да је вредело. -О чему то причате?
Ма, хајде! Лепа жена у плавом. Њено име се завршава са "кова"?
Не! Њено име је Агнус Богс.
Њен ујак је кувар. Рећу му да волите његову храну. И није ми пратиља.
Такси, гђо? -Да молим вас, хвала.
Лаку ноћ.
Сачекаћу га с вама. -Да би сазнали где живим?
Олакшаће слање цвећа. -Добро. Хвала вам, али снаћи ћу се.
Збогом, била је лепо упознати вас.
Хвала. -Причекајте!
Опет ви! Стављате руке на места где не припадају.
Како ћемо ступити у контакт? -Срећна Нова година, Елис. Хвала вам пуно.
Касним ли? -Не више него иначе. -Срећан рођендан мама. -Хвала драга.
Тако сам срећна што те видим.
Не мораш ми увек слати честитке. Волим те. -И ја тебе.
Дакле, када се селиш натраг горе?
Треће недеље у фебруару. -Према распореду. -Наравно!
Видим, већ заборави наш мали разговор о сољењу?
Не, једноставно сам одлучила да га игноришем.
У ствари... И ја размишљам о селидби.
Ти волиш то место боравка. -Да, али превише ме тога плаши.
Прошле недеље, Кејл Алфонсо је пала и сломила кук.
Доктор је рекао да можда никад неће напустити болницу.
А онда, већ следећег дана, Моли Ендрјус ме је позвала...
Причала ми је о дивном дому за пензионере, у Аризони.
Преселила се прошло пролеће, каже да никад у животу није била срећнија.
Шта је било? -Купила сам кућу у Орегону, да бих била ближе теби.
Да би ми дошла у посету. И уселила се код мене, временом.
Нисмо живеле заједно од средње школе. -Али... не постајеш млађа.
Шта ако се преселиш у Аризону и нешто ти се деси? Ако се разболиш?
Онда се надам, да ћеш доћи и бринути се о мени.
Шта ако "закасним"? -Не, не! Нећемо о томе причати.
Не на твој рођендан. Ово је празник!
Скоро сам пала с ногу! -Шта вас двоје снујете?
Главна вест, господин Џонс је донирао 50.000 $ вредно
1. издање класика овој библиотеци! -Које књиге, јел' знаш?
Сазнаћемо ускоро, звали су из његове канцеларије и лично ће их доставити.
Здраво. -О, не! -Ја сам Елис. -Добро дошли г. Џонс! -Хвала.
У име Друштва за очување историјског наслеђа Сан Франциска,
желела бих изразити нашу искрену захвалност, за Ваш великодушни дар.
Оставих пошиљку на рецепцији. -Хтели смо вас сликати кад донирате књиге.
Да, наравно. Извините ме на моменат.
Хеј? Ја сам. Свезналица. -Шта ти радиш овде?
Имам нешто и за тебе. Неко цвеће.
Дејзи Милер, Хенри Џејмс, Маслачково вино Реја Брадберија.
Бели Олеандер, Џенет Фич.
Баш промућурно. Како сте знали да овде радим?
У одбору сам. Видех те при изласку с састанка. -Што не рече у лифту.
Да смо се срели у вишој згради... Имао бих времена да то поменем.
Не знам за вас, ја сам спреман за донације. -Одлично, бићу овде.
Не, желим да примиш књиге у име библиотеке. -Не могу. -Можете.
Не желим се фотографисати. -Не брините. Изгледате запањујуће.
Није сујета. Мрзим да се сликам.
Како хоћеш, ако их нећеш прихватити, нећу их донирати.
Не би то учинио. -Хоћу... "Наложићу ватру с неком."
Само... не волим да се фотографишем, Елисе.
У реду. Ево алтернативе. Допустите ми да вас изведем сутра.
У реду, то је немогуће.
У реду, онда ћу спаковати књиге. Жао ми је.
Где? -Неко место на којем никад ниси била.
Ако је у граду, чисто сумњам.
Покушајте. -Можете оставити чизме испред када завршите.
Бићу напољу. -Хоћемо, хвала Томе. -Ма ништа.
У реду. Одустајем. -У првој години златне грознице...
Око 60.000 људи дође у Сан Франциско бродом.
Већина крену у брда, напуштајући бродове. Стотине их остаде на обали.
Центар Сан Франциска је изграђен на њима.
Нисам знала. -Градске службе пронашле су ово копајући канализацију.
Боже. -Зар није запањујуће? -Је ли то... -Да, то је брод.
Ово је невероватно! -Морали смо одмах стати са копањем, наравно...
Желимо бити доступни јавности. -Ми? -Друштво за очување историјског
наслеђа Сан Франциска. -Ви сте у одбору. -Данас се лако уђе у одбор.
Како си уопште дошао до свог богатства? Наслеђе? -Срећа.
Био сам апсолвент математике на факсу...
У слободно време сам развио алгоритам за анализу климатских података.
Али мој цимер је схватио да се такође може користити за економску прогнозу.
Покренусмо компанију у студентској соби.
Продасмо је након пар година, он је са својим делом у пензији на Фиџију.
А ја с мојом половином, радим ово. -Ваш посао је донирање пара.
Да, променити свет је теже него што изгледа.
Шта је с тобом, Џени?
Имам пса. -У реду.
Требала бих да се вратим. -Али нисмо ручали.
Прекасно је, Елисе. Смем одсуствовати сат времена.
У реду. Допусти ми бар да те испратим натраг.
Хвала ти за све ово. Требаш знати да се селим.
Имам идеју. Испричаћу ти виц. Ако се насмејеш...
Пре него што се одселиш, изађи још једном са мном.
Ако се не будеш смејала, ја ћу знати да смо неспојиви и радо ћу одустати.
"Сигурно је пресмешан." -Најбољи виц икада.
Али је суптилан, софистициран, тешко ћеш га схватити.
Вероватно. -Волиш ли бејзбол? -Волим. -У реду.
Једног дана на Фенвеј Парку Тед Вилијамс... знаш ли ко је он био?
Ударач. Просек ударца 344, зар не? -Шта? Да. Тај Тед Вилијамс.
Он је био у Фенвеју и долази коњ и каже: "Желим играти за Соксе".
Прави коњ? -Прави коњ. Он каже, у реду, шта можеш?
Коњ каже: "Гађам боље од тебе."
Узима палицу са зубима и Тед каже: "У реду".
Баци му пар пут... право у трибине.
Тед каже: "Машала"!
Шта још? Коњ каже: "Пресретача."
Тед му баци пар лоптица по земљи...
Он је усисивач. -Да! Тед каже: "Знаш ли бацати?"
Коњ га погледа и каже: "Бацати?" Ко је још чуо да коњ баца.
Тако је! Даме и господо, шармом даму освојих.
Никад нисам чула гори виц у животу. -Хвала. -То није био комплимент.
Вечера у уторак, код мене. Стан 303, 18-та улица. У 20х.
У реду.
ЛУКА У САН ФРАНЦИСКУ
'Јутро, гђице Ларсон. -'Јутро. -Шта могу учинити за вас?
Додала бих пуномоћника на мој рачун.
Зашто? -Путоваћу неко време. -Путовати?
У реду, донећу папире. Одмах се враћам.
Ове компаније се високо котирају. -Шта је ово? Фотографска компанија?
Ту су око 50 година. Праве фото-папир опрему.
Развијају нешто што се зове електро фотографија.
Препородило би пословање. Али нема брзе зараде.
Потрајало би пар година. -Обавезали бисте се новчано. -Стрпљива сам.
Ко би рекао? Променили су име. Сада се зову...
Шта? Почиње са "З"... -Грчка реч, изговара се: "Зирокс".
Зирокс? Уписаћемо је на картицу.
Име пуномоћника? -Сузан Флајшер.
Сузан Ф, л... -А, ј, ш, е, р.
Спремила сам ти лососа. Мораш јести ако желиш бити прави пас са фарме.
Желим да испразниш чинијицу. Разумеш?
У реду, тако треба.
Хало? Елисе?
Прекидам ли? -Хеј!
Бојао сам се да си одустала. -Не, само невоље са таксијем.
Ћао. -Здраво. -Могу ли узети твој капут?
У реду. Стан ти је...
Недовршен? -Да! Приметила сам тај део. Је ли то уметнички избор?
Не. Морам окречити, измалтерисати, увести инсталације...
Али радим то сам. Дакле, то ће потрајати неко време.
Мислим да ти гори то што пржиш.
Смести се где желиш. Седи и опусти се. -У реду.
Шта то спремаш? -То је деликатес који није за свакога.
Надам се да ће ти се свидети. Јеси ли спремна? -Желиш ли бубњеве?
Воила! Било је између овог и пуњене препелице.
Ниси ваљда разочарана? -Пресрећна сам! -Одлично!
Навали. -У реду.
Какво је? -Савршено је, само је музика депресивна.
Не волиш џез? -Волим џез. То је нешто друго.
Моја мама је одрасла у Мејну. "Била је права Енглескиња."
Слатка, али издржљива. Мој отац, с друге стране...
Дословно је забио главу у звезде. Астроном је.
Управо је отишао у пензију са Стенфорда.
Славан је по томе што је наводно открио необичну комету.
Необичну, на који начин? -Има математички савршену перигеју.
На основу прорачуна, требала је проћи поред Земље у зиму 1981. год.
Је ли прошла? -Није, није.
То га није спречило да је тражимо сваке године.
Био је то својеврстан ритуал који смо неговали.
Мој тата је још увек у потрази.
Ако попијем још једну чаша вина, можда је и видим.
Не, хвала. -Хајде. Има изрека у Италији...
Анни, Амори е биццхиери ди вино, рун цонтано ис маи.
"Године, љубавници, чаше вина..."
"Године, љубавници и чаше вина... те ствари никада не треба бројати."
Не можеш ни замислити.
Свиђа ми се твој поглед. -Хвала.
Свиђа ми се начин на који читаш. -Шта?
Први пут кад сам те видео, при изласку са састанка, читала си.
Завезане косе у реп и носила си плаву хаљину.
Читала књигу на Брајевом писму. Успорио сам гледајући.
Колико си дуго гледао? -Довољно дуго да схватим да ниси слепа.
И морао сам те упознати. И нисам знао када и како, али...
Знао сам да хоћу.
Мислим... Мислим да се сећам тог дана.
Да, била је књига на норвешком. И због свих самогласника, вокала...
Било је тешко разумети.
Шалиш се. -Да. -Шалиш ли се? -Да, да, наравно.
Брајева књига за почетнике. Песмице за децу и сл.
Шта год кажеш, вероваћу ти.
Скоро ништа не знам о теби. -Боље је овако.
Не, није.
Шта бих могла задржати, и никад га се не одрећи?
Пусти ме...
Здраво. Добро јутро.
Склони руке с мене. Неки од нас морају зарађивати за живот.
Разумем. Држиш ме као таоца.
Хоћеш ли се икада вратити?
Јеси ли сигурна да не постоји нико ко говори енглески или шпански?
Не, желимо све. -Морам да идем. -Причекај, причекај.
Само моменат. Покушавам причати на португалском.
Не могу. Шта желиш да кажеш?
Добротворна фондација жели купити 5.000 хектара шуме.
Лоше ти иде, да покушам. -Хвала.
Касним на посао. -Стани, то је то? -Пусти ме.
Удахнуо сам мирис лета, али дах предуго задржах.
То је 1,50 $, гђо.
Гђо? -Предомислила сам се. Возите даље. -Важи.
Видео сам те...
Врати ми се...
Дејзи Милер ~ Хенри Џејмс
Рисе. Рисе?
Душо, јеси добро? Јеси ли добро, душо?
Креатинин у урину је превисок. Значи да му бубрези отказују.
Токсини се таложе, тело му то не може поднети.
Је ли га боли? -Тешко је рећи.
Да сте на мом месту, шта бисте учинили?
Ја бих размишљао о томе... како је имао прекрасан живот.
Како сте срећни, што сте се пронашли.
Могу ли на кратко остати са њим, молим вас? -Наравно.
Ћао Џени! Елис је. Покушао сам те добити пар пута.
Надам се да си добила моје поруке. Назови ме.
Бели Олеандер ~ Џенет Фич
Џени! -Шта ти радиш овде?
Покушао сам да те назовем, али... -Како си дошао до моје адресе?
Библиотека. Немој се љутити. Нисам знао шта друго да урадим.
Мој пас, пристала сам да га успавају. -Жао ми је што то чујем.
Требао си чекати да назовем. -Џени. -С разлогом не дајем адресу.
Жао ми је, искрено. -Ово неће функционисати, селим се.
Јеси ли озбиљна? -Здраво, за вас.
Барбара Ајрленд пре него што се преселила на Флориду...
Решила се свих књига. Нисам се могла решити ни ове књиге, ако...
Изгледа да нисам једина која постаје носталгична.
Имала си предиван живот. -Волим тако и размишљати.
Само сам желела да си ти... била више присутна у њему.
И ја такође. -Сећаш се тога?
1954. била сам прва година на колеџу.
Твоја последња слика коју имам. -Кад видиш једну, видела си све.
Истину збориш.
Шта је било? Шта није у реду?
Само сам уморна од бежања... лагања добрим људима.
Онда престани. Више те нико не прогони.
Свако ко је икада био сумњичав је одавно мртав.
Не мораш заувек бити сама. Зар ти не недостаје некога да волиш?
Прошло је тако много времена. -Није исто када нема будућности.
Шта лупеташ? Ти бар имаш будућност!
Мислим на заједничку будућност. Остарити заједно с неким.
Без тога, љубав је... Само сломљено срце.
Тако је свима. Колико пута је моје срце било сломљено?
Превише. -Да имам твој изглед и енергију, сутра бих се заљубила.
Стварно ти кажем. -Упознала сам некога. -Шта?
На дочеку Нове године. Ушао је у мој лифт.
Зашто ми не рече? -Знала сам да ћеш тако реаговати.
Немојте се превише узбуђивати. Рекла сам му да ме остави на миру.
Била сам грозна... окрутна. -Реци му да ти је жао, да си погрешила.
Не могу, одлазим. -Селиш се у Орегон, а не у Тимбукту.
Хајде. Ако нећеш то учинити због себе, учини то за мене. Молим те?
Ћао. -Могу вам помоћи? -Дошла сам видети Елиса Џонса. Не очекује ме.
Да видимо шта можемо учинити поводом тога. А ти си?
Много ми је жао. -Г. Џонс, имате гошћу доле.
Кладим се да имаш име. -Џенифер Ларсон.
Молим вас, реците му да разумем ако ме не жели видети.
Дошла сам да кажем, жао ми је... Мој живот је био невероватан!
Дуже него што може замислити. Била сам емоционална, пре неки дан...
Схватила сам да је превише био љубазан према мени...
Била сам превише глупа, да то разумем. Сада сам схватила...
Хтедох му рећи да искрено жалим због тога.
У реду. -Питајте га, може ли сићи доле?
Дозволити ми да му се искупим и изведем га на вечеру. Молим вас.
Џенифер Ларсон. Каже да разуме ако се не...
Чули сте то? У реду, важи. Жели знати где га водите?
На неко место, на ком никад није био.
Здраво. -Ћао, Џени. -Дођи.
Не мислиш ваљда да је ово прва радионица коју посетих?
Не зановетај, овде имаш доста тога видети.
Ово је био један од најпопуларнијих биоскопа у граду.
Биоскоп? -Да. -1930., жена по имену Мери Елизабет Вудс...
Читала је о магнату који је изградио свој биоскоп...
У Кемдену, Њу Џерси. Наравно, желела је исти такав у Сан Франциску.
Сви су мислили да је луда, а била је! Спавала је са свима, осим с мужем.
Понашала се надменије од осталих. Заправо...
Ипак. Због локалних прописа није могла имати отворено позориште.
И превезла је сва аута овде. То је филмско платно!
Било је спектакуларно... претпостављам.
Јеси ли спреман за најбољи део? -Наравно. -У реду, погледај горе.
Осветлила је таваницу флуоресцентним звездицама.
Дуго времена, посветила се стварању сазвежђа.
Зар није прелепо? -Јесте...
Шта то радиш? -Упадај.
Живели. -Велики парадокс свега тога је...
Што су наши изуми постали бољи, све даље досежемо...
Али не у будућност, него у прошлост.
Светлост тих догађаја још није допрла до нас.
Зашто ли некима историја толико значи.
Будућност има превише шарма. Могли бисмо разговарати о нашој.
Елисе... -Не далекој будућности. Већ о овом викенду. -Шта имаш на уму?
Моји родитељи ускоро славе 40 година брака.
То је само на пар сати одавде. Пођи са мном.
У реду. Могу ли ја да возим?
Боже! Знаш да је ретко да видиш Сааба у Дејтона 500.
Постоји разлог за то. Могла би узети у обзир и повремено
скинути ногу с гаса. -Не знам о чему причаш.
Боже! Извините! Шта није у реду с тобом?
Учини ми услугу. Стани и покупи је. -Не бих да ме избоде!
То је моја сестра. -Опрости.
Ш'а маи? -Треба ти превоз? -А шта ти мислиш?
Како си? -Добро сам. -Чибе! Још возиш Сааба?
И мени је драго да те видим! -Ћао! -Кики, ово је Џени.
Џени, то ми је сестра. -Драго ми је. -Такође.
Што ми не рече да идеш бусом. Покупили би те на станици.
Не користим мобилни већ два месеца. -Зашто?
Протест због учешћа теле комуникационих компанија у развоју
високотехнолошког система наоружања. -Кики је дипломирала на Берклију.
Значи, нова цицојка? Јеси га збарила већ?
Јесам, пре десет минута, на том задњем седишту.
Каква је прича с том цуром? Ради ли тамо? -То је све што ми Елис рече.
Хвала. -Прелепа девојка...
Ради у градској библиотеци. -Можда воли читати у миру.
Можда га је прогуглала, сазнавши о великодушним доприносима...
И планирано зарила своје канџе у њега.
Кладим се да је тако. -Већ су требали да дођу. -Ти успреми сто.
Дошли су! -Знам. -Како изгледам?
Прелепо.
Ето и вас... -Здраво, мама.
Душо! Изгледаш одлично. -Види кога смо успут покупили.
Здраво, душо. -Ово је Џени. -Здраво.
Драго ми је. -Такође. -Исцрпљени сте од пута.
Нисмо. -Долетели смо за 18 минута.
Не зезај ме. Знаш да мрзим брзу вожњу.
Џени је возила, нисам ја. Свега ми, као да има 9 живота.
Дај ми капут. -Важи. -Нема вас, не знаш где живиш.
Ово је мој отац, Вилијам. -Оче, ово је... -Аделајн.
Џени, заправо.
Тата, јеси добро? -Жао ми је, то је само...
Ти си пљунута као моја стара пријатељица... Аделајн Боумен.
То је моја мајка. -Шалите се? Стварно?
Да. -О, мој Боже! -Познавали сте је?
Јесам! Били смо баш блиски.
Упознах је у Лондону. -Живела је тамо 60-тих.
Пре него што се... преселила у Париз и упознала мог оца.
Невероватно. Какви су изгледи за то!
Ви сте пресликана мајка. Сигурно вам то стално говоре.
Откад знам за себе. -Баш смо били блиски.
Понављаш, душо. Никад ми је ниси споменуо. -Јесам. -Ниси.
Знам све твоје "блиске" пријатеље. -Како вам је мајка?
Преминула је. Пре шест година. -Није ваљда. Стварно?
Баш ми је жао.
Била је изванредна жена. -Гени су чудо.
Јесте гладни? -Направила сам торту са сиром.
Уморни смо. Идемо на спрат, ако вам не смета?
Такође. -Стварно? Собе су спремне. -Спаваш у задњој соби.
Драго ми је што сам вас упознао. -Тата... -Душо... лаку ноћ.
Гђице! Тако ће вам црћи мотор. -Хвала на савету.
Бар ћете поцрнети.
Све сам покушала, неће да крене.
Једноставно неће. -Треба га мало погурати.
Стисните квачило, пустите кочницу и уз гурање ће кренути.
У реду. Хвала вам.
Јесте спремни? -Јесам. -Крећемо. -Важи.
Пустите квачило! -Хвала вам!
Нема на чему.
Наредних пет недеља, провели су заједно.
Аделајн ће учинити нешто, што је обећала себи да никада неће.
Нисте ми рекли како се зовете? -Аделајн Боумен.
Пријатељи ме зову Дела. -Лепо име. -Хвала вам.
Три недеље касније, семестар му се завршио...
Вилијам се вратио кући, у САД. Аделајн је пошла с њим.
Јеси се наспавао? -Јесам. -У реду.
Извини за синоћ, нисам намеравао да те осрамотим...
Дрма ме сенилност. -У реду је.
Када си легао? -Читао сам књигу до касно.
Здраво, душо. Где је Џени? -Сићи ће за секунду.
Није спавала, само се окретала у кревету. -Како сте се упознали?
Упознали смо се у лифту на Нову годину. -Желите ли кафу? -Не, хвала.
Уочио сам је и пре тога. У библиотеци је читала књигу на Брајевом писму.
Била је посебна. -Изволи душо. Као и њена мајка.
Како си упознао њену мајку? -У засеоку изван Лондона.
Њен ауто се покварио и ја сам јој помогао.
Она је Енглескиња? -Није, тамо је студирала француски језик.
Говорила је на четири језика? -Јесте. -Џени је прави полиглота. -Стварно?
Са колико година си је упознао? -Око...
Рецимо, био сам на другој години медицине, имао сам око... 26.
Размишљао сам да напустим медицину, досадила ми. Али сам био...
Бојажљив од новог почетка. Рекао сам...
Рекао сам Аделајн за то, само се насмешила.
Рекла је: "Тежи ка томе, не буди смешан." Живот је сувише кратак.
Без ње не бих открио астрономију и физику.
Пар година старија од мене, превише мудра. И тако... софистицирана.
Она...
Шта је било душо! -Прекини, Вилијаме!
Шта није у реду? -Мислиш да је ово смешно?
Шта сам учинио? -Били сте баш блиски, поновио си два пута.
Лице ти се озарило када си причао о њој. Бићеш носталгичан цео викенд?
Пресликана је мајка, вратише се успомене. -Не волим бити други избор.
Како то мислиш? -Поготову овај викенд. -Други избор? -Да.
Четрдесет година, душо... А други избор? Ма дај.
Душо, претерујеш. -Мислиш?
Љубоморна си? -Заправо и јесам.
"То је било кратког даха."
Звучало је да је било озбиљније. -Волим те.
И ја тебе волим. -Дођи овамо.
Ево ме! Овај викенд није испао романтичан.
Драго ми је што се лепо носиш са тим. -Не брини! -Све ћу ти надокнадити.
Не замери мом старом. Зна ме тако осрамотити.
Мени је драг. -Изгледа да ти је мајка била посебна.
Била је.
Кики! -Слушајте, тата није изгубио 47 партија у низу...
Силне пара ти уложих у образовање, а слаб конкурент. -Играла си? -Нисам.
Кики, довлачи дупе овамо! -Морам ли? -Да! -Да!
Поента игре је скупити што више клинова... -Пита! -Сирића.
Ма клинови! Скупљаш их док не довршиш круг за победу.
Питања нису занимљива! -Зато се зове Тривија.
Навешћу пример: "22. јуна 1938. амерички боксер одбранио је
титулу у тешкој категорији победивши Макса Шмелинга у првој рунди."
Тешко питање. -Знам, шта мислите?
Сони Листон? -Џо Луис. -Стварно леп покушај.
Жене и бокс, симпа. -Молим? -Шта рече?
Даме узвраћају ударац. -Баци коцку. Важи. -Жене су ружичасте. -Ружичасте?
Први председник Сједињених Држава рођен у болници? -Џими Картер.
Џими Картер. -Муњевит одговор.
Почетничка срећа. -Не бих рекла, покушај поново.
На којем догађају је Хула Хоп имао свој деби?
1956. на Светском сајму у Скенектади, Њујорк.
1956. на Светском сајму у Скенектади, Њујорк. -О, мој Боже.
Браво! -Сир. -Пита. -Клин.
Хајде, учинимо то. -Превише притиска. -Осећате нешто?
"Победнички низ се дими." -Слушај породичну пошалицу.
Шта ће се пре догодити? Тата ће изгубити у "Тривији"...
Или ће се Дела коначно појавити? -Дела?
Да. Поменух ти комету што ми је отац открио.
Назвао је Дела Ц 1981. По мојој пратетки Адел.
У реду, идемо! -Може? -Хајде тата. -Идемо, Џени.
За победу. Која држава је понудила Алберту Ајнштајну председништво 1952?
Израел. -Израел.
Не брини и даље те волимо. -Како се осећаш тата? Јеси тужан?
Добро сам. -Погледајмо другу страницу.
Поглавље три, пасус под х. -Извини. -У реду је, прошетаћу мало. -Важи.
Да, погледајмо десету страницу.
Шта мислиш, колико има звезда у нашој галаксији?
Не знам, петсто милиона. -Неколико стотина билиона.
Платон је веровао да... свака душа има звезду која се враћа после смрти.
Ако су живеле мораланим животом. -Верујете у то?
Не, ја сам научник. Платон је био филозоф.
Песник.
Зашто сте назвали комету по мојој мајци?
Да су ми прорачуни тачни, испоставило се да нису...
То би био најближи приступ Земљи. Било које комете у 200 година.
Другим речима... као што је ваша мајка била...
"Тако близу, а тако далеко." -Шта то значи?
Намеравао сам је запросити.
Имао сам заручнички прстен у џепу.
Није се појавила.
Замало. Лаку ноћ.
Вилијаме. И она је тебе волела.
Тек смо се упознали, зар не? Схватам.
Боље да зачепим губицу.
Ћутаћу. -Реци шта је?
Шта је било? -Морам ти рећи истину. Не могу замислити живот без тебе.
Сигурно то не желиш чути.
Заљубио сам се у тебе, Џени. "Нема ми помоћи."
Не знам шта да кажем. Нисам то очекивала...
Ништа не говори. Желео сам да знаш шта осећам према теби.
Здраво. -Џени. -Знате ли где су сви отишли?
Кети и Кики су отишле на пијацу. Елис оде да трчи.
У реду. -Чекај! Имаш бубицу у коси. -Која?
То је бубамара. -Кажу да доноси срећу.
Скинули сте је? -Јесам. -Хвала.
Реците Елису да сам отишла прошетати.
Дела јеси ли добро? -О, мој Боже!
Слике и старе белешке са презентација
Мало ће те пећи. -У реду.
Немој бринути, средићемо то.
Извините, здраво. Можете ли нас сликати? -Могу.
Нема потребе. -Лепо ћеш испасти. -Мрзим да се сликам.
Свидеће ти се. -Трошимо филм. -Не трошимо. -Стидљива сам.
Три, два, један...
Знам ко си. Ти си Аделајн.
Шта? -Овај ожиљак. Исти такав...
Сам ја зашио. Молим те.
Реци ми истину.
Вилијаме...
Помислих да разум губим.
Како? Како је ово могуће?
Не знам. Била сам нормална.
И једног дана сам престала да старим.
Желела сам ти рећи. Али нисам могла.
Знаш шта би ми урадили. Била бих... -Знатижеља.
Примерак. -Да.
Зато си ме оставила? Зато си... нестала?
Не можеш замислити колико ми је било тешко. -Мислим...
Мислим да могу.
И никад никоме ниси рекла? -Не.
Да јесам, рекла бих Елису.
Немој опет побећи.
Немој опет нестати, молим те. Због Елиса. Аделајн... -Молим те.
"Све ове године си проживела, а живот ниси спознала."
Учини то због себе и Елиса. Остани Аделајн.
Не знам како ћу. -Немој бежати, Аделајн. Аделајн!
Не чини то Аделајн. Остани, преклињем те.
Помисли на Елиса, немој ићи Аделајн. Преклињем те!
Елисе, нисам спремна за ово, не могу ти објаснити. Жао ми је, Џени.
Тата! Тата! Где су ти кључеви?
Она је отишла...
Неће се вратити, сине. -Шта се догодило? Шта је ово?
Шта си јој рекао? -Ништа.
Није имала објашњење. -Молим те, реци ми шта је рекла.
Она није способна за ово. -За шта?
Да се промени.
Елис
Волиш ли је сине? Слушај ме! Да ли је волиш?
Да. -Како знаш?
Тата, не... -То је једноставно питање. Како знаш?
Без ње ми живот нема смисла.
Хало? -Душо, жао ми је. Нисам те хтела пробудити.
Је ли све у реду? -Јесте, хтела сам ти рећи... -Шта је било?
Била си у праву. Нема више бежања. -Мама... Чујемо се сутра, важи?
Драго ми је то чути. -Волим те. -И ја тебе волим. -Ћао. -Ћао, мама.
Месец је одговоран за многа дешавања на површини Земље.
Залутали метеор, ударио је у Месец 1178.
Проузрокујући екстремне плиме
у свакој месечевој фази на Огњеној земљи у Аргентини.
Те ноћи, пораст плиме од 23%
проузроковао је буру 2000 миља од пацифичке обале.
Проузрокујући повећање молекуларне јонизације у атмосфери.
Први пут након 78 година. Снег је почео падати у овом округу Сономе.
У раној фази хипотермије тело покуша генерисати топлоту кроз дрхтање.
Ако то не успе, смањиће се проток крви у екстремитетима.
Метаболизам се нагло успорава.
Умирете, а тога нисте свесни. У завршној фази...
Жртва удахне једном или два пута у минути.
Организам долази у стање суспендоване анимације.
Џени! -У 22:07...
Телесна температура Аделајн Боумен пала је на 30 степени.
Срце је престало да јој куца.
Коначно, у 107. години живота...
Аделајн Боумен је по свим дефиницијама била мртва.
У 22:09 болничари лепе електроде од дефибрилатора на груди Аделајн Б.
Одбројавају прописних 5 секунди пре преноса напона од 750 волти струје.
Како је она? -Урадили смо низ тестова...
Неће јој остати дугорочне последице. То је невероватно, искрено говорећи.
Је ли се пробудила? Могу је видети?
Исцрпљена је, али можете прозборити неку реч. -У реду, хвала вам.
Здраво.
Џени... -Здраво. -Хеј.
Знам зашто си побегла. -Знаш?
Зато што сам ти синоћ рекао да те волим.
То те је преплашило... -Дођи овамо...
Волим и ја тебе.
Имам нешто да ти кажем.
Шта? Реци ми?
Као прво... не зовем се Џени.
Боже. Шта се десило? -Ништа страшно. Несрећа, али сам добро.
Добро ми је. Разумеш? Ово је Елис. -Здраво.
Здраво. -О њему сам ти причала.
Драго ми је. Ја сам Џенина бака.
Шта је? Шта је било? -Он зна истину.
Он зна...
Не желим покварити забаву, желео бих нешто рећи. Пре свега, хвала.
Кети и ја смо много захвални што сте дошли. Пуно нам значи
што заједно с нама прослављате наших...
Првих 40 година брака. Када сам први пут упознао ову лепу даму...
У давној младости...
Имао сам добру идеју, чиме бих се бавио.
Заправо, нисам знао шта сам желео...
Да будем кад одрастем, ако сам уопште и одрастао.
Њена преданост према браку и породици, према мени...
И љубав коју ми је пружала...
Дошао сам до закључка, да ми је највећа амбиција у животу...
Да је учиним најсрећнијом женом на свету.
И даље радим на томе.
Наздрављам Кети, за љубав живота мога...
Мојој сродној души, мајци наше дивне деце.
За Кети...
ГОДИНУ ДАНА КАСНИЈЕ
Извештавамо уживо са Тајмс Сквера.
Пар минута нас дели од дуго ишчекиваног тренутка.
И пада кугле за улазак у 2015. -Ево, душо. Добра девојка.
Боље да пожурите, закаснићете на догађај.
Ја сам спреман већ 10 минута. -Баш си згодан. -Хвала.
Спремна сам. Закопчај ми хаљину.
Сигурно не желиш с нама? -Сигурно.
Ту је мој пратилац. Дођи овде, душо.
Волим те. -И ја тебе. -Морам узети торбицу и фотоапарат.
Има велике брчиће. -Да.
Аделајн, јеси ли добро?
Јесам. Никад боље.
У тренутку кад је Аделајнино срце покренуо дефибрилатор.
Генска структура се вратила у нормалу.
И наставио се природни ток старења.
Након свега, Вилијам је био у праву. Комета Дела Ц 1981 се најзад вратила.
Вратила се тек пола века касније.
И била је светла и величанствена, баш као што је и предвидео.
Превод и обрада: Гале ~Посвећено мом оцу~